Min klient testamenterer hele formuen til familien på én betingelse:
Kun de som blir helt til juleaften får arve.
–Kranz! –Jeg finner ikke universalnøkkelen.
Ingen må si noe til Konrad om dette.
Takk for mat og godt selskap. Så hyggelig at alle ville bli!
Det skulle bare mangle.
Tenk så mange gode dager vi har sammen foran oss.
Ikke sant... Det er bare 23 dager.
–Svein, vi må ringe politiet! –Politiet er her. Du er trygg.
Ålreit, folkens. Konrad har ønsket seg en koselig gløgg og grøt–kveld.
Da må peisestuen rengjøres.
Og så må vi bytte den ødelagte sofaen med den på kontoret.
Eller som du kaller det: "Åstedet".
Da var vi her igjen, Jack?
Jeg som hadde håpet å slippe kontorarbeid i ferien.
Stopp, stopp!
Jeg må hente en dørstopper.
Jeg er straks tilbake.
–Fisken går rett i garnet. –Hva?
Du vet hva de sier om mordere som vender tilbake til åstedet?
Denne morderen kjenner kanskje til denne:
Greit, Svein, jeg overgir meg. Mesterdetektiven slår til igjen.
Sjekker jeg denne for fingeravtrykk, finner jeg ikke dine?
Jo, du finner alle sine avtrykk. Kniven sto i fenalåret i går kveld.
Du ligger tynt an.
Så glad jeg er for at du ikke etterforsker saken på ordentlig.
Mor, det er lettere å bære med dobbelt låsegrep.
Ja, Nanna... Sitter vi her og koser oss, pirker ut stearin,–
–setter i nye lys... Det begynner å nærme seg jul.
Jeg vet det.
Det vet jeg, Nanna.
Hvorfor sier du det, da?
Nei... Tiden i desember går så fort.
Den går ikke fortere i desember enn ellers.
Men det føles litt sånn. Du har første desember, andre desember,–
–tredje og fjerde desember, og så kommer jo femte desember...
Plutselig er det 24. desember og man sitter med ribben i tygga.
Kjenner du deg igjen i det, Nanna?
Nei.
Nei da...
Men det er deilig med julefri? Fri fra... Hva jobbet du med igjen?
Jeg sporer pakker. Jeg finner det som blir borte.
Hvor kan den ha blitt av?
Da kan du finne noe å finne her, da?
Frøken Rognes nøkler...
De er borte.
Greit, få den igjennom døren. Vi skal opp her.
Bra, bra... Høyre, høyre. Ikke så mye, er du høyreekstrem?
Kjør på, det kommer en sving.
Fortere!
Kollisjonskurs! Sett ned, sett ned.
Du, det er bedre å krasje på sofaen enn med den.
–Jeg spøker. –Kom igjen, gutter. Rygg.
–Nei, det er dere som må rygge. –Vi er lenger ned i trappen enn dere.
Dere går nedover. Oppover er mer slitsomt.
Dere har gått 15 trinn nedover, vi åtte trinn oppover.
Alle vet at to tinn ned, er ett trinn opp. Da har vi gått lengst.
Forslag: Istedenfor å diskutere i trappen–
–skal vi trappe ned diskusjonen?
Denne sofaen er dobbelt så tung som deres.
–Kom dere nedover. Rygg! –Greit.
Han nekter å rygge, det er bare én ting å gjøre:
Det samme! Sett ned sofaen. Sånn.
Når ingen rygger, blir det pause på alles rygger.
Jeg spøker, Toffen.
Hvor så du nøklene sist?
Det er ikke lett å si.
Skriv det ned hvis det er vanskelig å si. Når så du dem før drapet?
Hva driver du med nå?
Jeg skal finne Frøken Rognes nøkler.
Du skal finne... Hvem sine nøkler?
Nøklene til kontoret. Som drapsmannen låste seg inn med.
Å ja, den nøkkelen som morderen brukte til å låse seg inn med?
Nanna, jeg tar det herfra.
Det er best du stikker, nøkkelen er en del av drapsetterforskningen.
Selvfølgelig! Jeg må finne drapsmannen for å finne nøkkelen.
Nei, jeg skal finne nøkkelen for å finne morderen!
Du holder deg unna!
Så spurte læreren eleven: "Hva er menneskets beste venn på fire ben?"
"Sofaen?", sa eleven. Det er jo litt sant.
–Toffen, vi er voksne folk. –Det var en mann...
Jeg vet ikke med deg, men jeg går på veggene av vitsene til Rune.
Nå bare rygger dere ned, og så blir vi ferdige.
–Greit. Det blir for dumt. –Ja, det gjør det.
Vi må komme oss ut av denne trappen.
Rune, fortell flere vitser! Ta den om drosjeturen, den er god.
Klassikeren? Den er ganske lang, har vi tid?
Masse tid, kjør på!
Det var mannen som sprang på Torgalmenningen...
Rune, rygg!
Nøkkelen... Nøkkelen! Tenk, Soot!
Hvor hadde du vært om du var en nøkkel?
Få henne ut.
Hun er drept.
Greit, trekk unna. Jeg har kontroll.
Trekk unna, sa jeg! Denne er min.
Nisseluen tyder på samme drapsmann.
Spor fra liket kan avsløre hvem som har nøklene.
En klassisk "Hvem sitt lik er det"–situasjon.
Det kan være vanskelig å avgjøre. Men i dette tilfellet er det enkelt:
Jeg er nærmere i slekt enn deg. Hun er min.
Hvem er det? Hva heter hun?
Hun heter... Det er... "Filletantefatti". Tremenningen.
–Ser du ikke det er tante Ruth? –Hun var hyggelig.
–Hun var helt forferdelig. –Samme det!
Hun var som en tante for meg!
Det gjør deg bare mer uegnet. Hun er min.
Jeg mener at hun var som en tante man aldri ser.
Hysj!
Konrad kommer!
–Vi må finne en felles løsning! –Få henne ut!
Nå roer vi oss ned! Ro dere ned!
Vi må ikke få panikk og gjøre noe dumt.
Som å ringe politiet. Da blir dette hotellet et åsted.
Da kan vi vinke farvel til hele arven.
Svein jobber i politiet. Han og Nanna skal løse saken sammen.
Vi andre skal holde hjulene i gang. Vi må jobbe sammen!
Få ut den døde tanten. Jens Johannes og Gard, kom igjen.
Det er en gammel gubbe på vei ned med 500 millioner kroner på bok.
Han gleder seg til grøt og gløgg med familien sin.
Tro meg, det siste vi vil, er å skuffe ham.
God kveld!
–God jul! –God jul!
Så flott at dere har blitt kvitt den gamle sofaen.
Så hyggelig dere har gjort det her.
Si meg... Har noen sett Ruth?
Jeg forsto at hun ville snakke med meg. Det var noe om advokat Kranz.
Ruth, ja..? Hun måtte hjem.
Det viser seg at katten hennes ikke kunne være her lenger.
"Der". Være der lenger. Altså, hjemme. Alene.
Den andre katten. "Hjemme–katten." Men, Konrad, nå blir grøten din kald.
Ja, det må den ikke bli.
Hold deg to skritt bak meg, så skal dette gå bra.
Nå vet morderen at jeg er på saken. Han tør ikke finne på mer tull!
Tekst: Rolf Clement Johannessen www.btistudios.com?